26. APRIL 1916, DET IRSKE OPPRØRETS TREDJE DAG.
OPPRØRSGRUPPER FORTSETTER Å HOLDE POSISJONER
RUNDT I BYEN, IDET BRITISKE STYRKER ANKOMMER FOR Å KNUSE DEM.
Skvadron, giv akt!
Klare!
Sikt!
Fyr!
Hold våpnene deres.
Du skjøt ikke, menig?
Nei, sir.
Og hvorfor ikke?
Disse mennene var forrædere, var de ikke?
Er de ikke?!
Sir, han rører seg fortsatt.
GPO, OPPRØRSSTYRKENES HOVEDKVARTER.
Til det internasjonale samfunn, fra hovedpostkontoret i Dublin.
I tre dager har Den irske republikk stått imot verdens største imperium.
Dublin holdes fast.
Alle britiske angrep slått tilbake,
men våre styrker er omringet.
Et par uker eller så.
Et øyeblikk, frøken. Hvor skal du?
Hjem.
Jeg satt fast hos en venn ved portforbudet.
Jaså?
-Er du sikker på det? -Ja, sir.
Du lyver ikke til meg?
-Nei, sir. -"Nei, sir."
Løytnant!
-Hva er det, korporal? -Hun vil gjennom.
Enhver i opprøreruniform som ikke uforbeholdent overgir seg,
er et legitimt mål, korporal.
Men sivile, spesielt kvinner og barn, er vi her for å beskytte.
Vær så god.
Tror du vi kan stole på dem?
De er våre landsmenn, korporal.
Om vi ikke beskytter dem, hvem er det da vi beskytter?
Om de var gode katolikker, Mulcahy,
ville de vært moralsk forpliktet til å overgi seg
for å forhindre et nytteløst offer.
Hvordan tar det seg ut om vi støtter en utenlandsk, protestantisk makt
mot våre egne, Deres nåde?
De siste 20 årene har jeg jobbet med Mr. Redmond og Det irske partiet
for å sørge for at selvstyre oppnås i dette landet.
Og for at den katolske kirke skal være midt i det nye parlamentet.
Jeg foreslår bare at vi holder kontakt. Holder døren åpen.
Da jeg var hos dem på postkontoret, følte jeg noe, Deres nåde.
Noe mektig, noe positivt.
Noe vi burde være en del av.
De er pøbler, pater Mulcahy,
og jeg forbyr deg å ha noe mer med dem å gjøre.
Det aller viktigste...
...er å bevare skattene til moderkirken.
Vi må sørge for sikkerheten til kirkens flyttbare eiendeler.
Ja, Deres nåde.
Og hva med folket?
Vår fremste plikt er til kirken.
Det er all informasjonen jeg kunne samle.
-En hel brigade? -To regimenter.
Vi må være i ferd med å slå dem
om de må innkalle engelske brigader.
Og kommandant De Valera?
Har han dekket rutene inn til byen?
Det er et lite kompani på Ballsbridge-ruten under løytnant Malone.
Og hva med de andre rutene?
De Valera vil visst nødig risikere sine menn mot slike odds.
-Miss Carney. -Ja?
Skriv en ordre.
-Du blir med meg. -Ja, sir.
Verden vet om kampen vår nå, Mr. Connolly, sir.
La oss håpe signalet nådde forbi Liverpool.
Det ser ut som Liverpool har noe til oss.
Britiske forsterkninger.
En oppgave til deg, Jimmy.
Jeg vet du har ivret etter handling, og det var vært lite av det hittil.
Du skal bringe ordrene direkte til løytnant Malone.
Frances vil vise deg.
Hva med kommandanten hans?
La oss forbigå Mr. De Valera og skruplene hans,
og håpe at brigadene ikke forbigår den ene broen han har valgt å befeste.
Peter.
-Onkel Jimmy. -Hva gjør du her?
Jeg ville også slåss for Irland, men de lar meg bare skrelle poteter.
Det er min brors sønn, Mr. Connolly. Jeg må følge ham hjem.
Det er for farlig.
Og du har ordrene dine. Jeg sender ham med presten senere.
I mellomtiden...
Hvordan ville du likt å være min personlige budbringer?
Veldig godt, sir.
-Får jeg en uniform? -Vel...
Du kan ta din onkels hatt, for han vil ikke trenge den.
Ta av jakka også om vi krysser byen.
Kontrollpunkter overalt.
Engelske kapitalister ville aldri ødelagt sin egen eiendom.
Når det er irsk eiendom, sir, vil de ikke bry seg.
Vi bør skynde oss.
Pass på disse for meg, ok?
Uansett hva du gjør, bli i bygningen.
Vekk fra vinduene.
-Gjør akkurat som Mr. Connolly sier. -Ja.
-Hører du? -Ja.
Elizabeth.
-Etter dette blir det nattverdsoblatet. -Elizabeth.
I det nye Irland lar vi ikke religiøs humbug dele oss.
Min far sier at sosialismen er djevelens verk.
Høres ut som min.
Men om fattigdom er Guds verk, er jeg på djevelens side.
Er det din far du rømmer fra?
Han vil at jeg skal gifte meg med fetteren min.
-Har du ikke måttet...? -Nei.
Et flott par. To bruder på rømmen.
Det var en annen.
-Og? -Det er derfor jeg er her.
Noen ting er visst viktigere for ham enn meg.
Kanskje noen ting er viktigere.
Eller kanskje de tingene forteller oss at dette ikke er rett person.
Hadde du en annen?
Det var mer at jeg hadde endret meg.
Hvordan?
Jeg begynte å vite hva jeg ville.
Før dette, skremte alt meg.
Men nå, til tross for dette, er jeg ikke så redd. Jeg...
Jeg er nyttig.
Er dere klare?
Kom igjen.
-Vel? -General Lowe takker deg
for ditt råd angående innsamling og begraving av sivile.
-Han setter en gruppe på det. -Og?
Han ba meg si at dine betenkeligheter rundt taktikkene deres er notert
og vil bringes til General Maxwell når han kommer.
Men?
Han er sikker på at de er i samsvar med den militære situasjonen.
Og vil ødelegge byen og vår evne til å styre den.
Jeg blir nødt til å skrive til Asquith igjen.
Sir, kanskje vi har gjort alt vi kan.
Vi representerer Hans Majestets regjering.
Vi kan ikke forlate våre poster før problemene er over.
Sir, vi har ikke sovet på tre dager. Jeg bør virkelig dra hjem igjen.
Svaret er nei, Hammond. Du kan ringe din kone.
Ja, sir.
Ja, hun er her, Mr. Hammond.
Men hun kan ikke komme til telefonen.
Å, hun er...
...opptatt.
Miss Lacy... Det går bra med henne også.
Det går bra med oss alle.
Ja, Mr. Hammond.
Han ba meg beklage igjen, men han kan ikke forlate slottet.
Beklager han å ha låst meg inne med henne hele påskeferien?
Det nevnte han ikke, ma'am.
-Er hun fortsatt oppe? -Ja, ma'am.
Si at om hun ikke kommer ned til lunsj, drar jeg henne ned etter håret.
Skal jeg si til Mrs. Hammond at du er syk?
Nei takk. Ikke gjør det.
En penny, mister? Vi sulter.
Mister.
Ting må være ille. Prestene flykter med familiejuvelene.
-Mamma ba meg komme til deg. -For å ta meg med hjem?
For å be deg komme hjem. Det er ikke for sent.
Peter tror fraværet ditt motiveres av barmhjertighet og ikke ondskap.
Og det er heller ikke for sent med Stephen.
Jeg kommer ikke hjem. Det er behov for meg her.
Harry, hvorfor er du egentlig her?
Jeg sverger, Lizzy,
-jeg har lært denne gangen. -Se deg omkring.
Du burde hjelpe oss.
Jeg har ingen penger.
Noe?
Jeg er desperat.
-Prøv plyndring. -Det er litt uraffinert.
Han sa han skulle gå til mamma og pappa.
Han vet hvem de er.
Jeg er redd han kan lage styr
-eller noe verre. -Hvem?
Pengeutlåneren.
Elizabeth.
Jeg kommer straks, Ingrid.
Du fortjener det ikke.
Giv akt.
Menig.
Jeg kunne stilt deg for krigsretten.
Du burde skamme deg over å stå med disse mennene.
I stedet...
De ser etter folk til å flytte de døde fra gatene.
Jeg meldte deg på, menig, siden du ikke er en virkelig soldat.
Ja, sir.
"Ja, sir."
Kom igjen.
-Løytnant Malone. -Det er jeg.
Jimmy Mahon. Nye ordre fra hovedkvarteret.
-Reynolds. -Sir.
All ammunisjonen du får. La hver kule telle.
Ja, sir.
-"Mahon", var det ikke? -Jo.
-Er du en skytter? -Ja, jeg kan skyte.
-Du? -Frances. Jeg kan skyte.
-Er du ei dame? -Jeg er ei dame,
og jeg er en soldat.
Greit.
Dere skal være i det forlatte huset øverst i gata.
Dere skyter ikke før dere ser meg skyte.
Greit, gutter.
Alle på sine plasser.
Kom igjen.
Venstre, venstre, venstre, høyre, venstre.
Herregud.
Det er massevis av dem.
Det har begynt.
-Gi meg Mauseren. -Jepp.
-Georgie Wilson, min gamle venn. -Tenkte jeg ville finne deg her.
-Spander noe å drikke. -Jeg ser etter Ingrid, Harry.
Ismøyen din fra Belfast, med ildhjertet.
Ja, hun kom ned fra Belfast.
Jeg sendte henne hjem, men hun rømte.
Ulydige merr.
Prøv å ta noe på alvor, for en gangs skyld. Kan du det?
Det er en krigssone der ute.
De bomber kaiene til helvete.
Vel, kanskje jeg kan hjelpe deg, men...
Et glass porter, og en whisky til vennen min, takk.
En stor en. Og jeg har ikke spist siden i går.
Og et smørbrød.
Jeg kan gi deg noen skiver skinke, men det vil koste.
-Gjør det. -Jeg dro for å se Lizzy.
Hun hjelper til på et feltsykehus.
En Ulster-jente var med henne. Vakker, ung.
Jeg tror de skulle til et sykehus, Mater sykehus.
-Jeg bør dra. -Det er på andre siden av byen.
Det tar deg halve dagen med alt bråket.
Og en kar kan ikke marsjere på tom mage.
Georgie.
Pater, vær så snill, kom tilbake. Vi er desperate.
Pater.
Vi trenger mat, pater.
Bakeriene er stengte, de som opprørerne ikke har tatt over.
Jeg kan ikke tilby brød eller melk,
men har du en beskjed til noen kjære i opprøret, bringer jeg den.
Hvorfor tar du de jævlenes parti? Er det ikke deres feil at vi sulter?
Noen må ta seg av deres åndelige velvære.
Hva med vår?
Hvor var kirka da de fattige trengte dem?
Du burde skamme deg.
Pater.
Jeg har en beskjed til min sønn, Peter Mahon.
Hva er beskjeden?
Han er bare 11 år. Si at han skal komme hjem.
Jeg skal bringe ham hjem selv.
Miss Lacy. Endelig er du oppe.
Beklager, Mrs. Hammond, jeg følte meg ikke vel.
Greta fortalte meg det.
-Det har gått over. -Sherry?
Jeg burde ikke.
Jeg insisterer.
Du kan forlate oss, Greta.
Vet du, Miss Lacy...
Besøket ditt kunne vært hyggeligere...
...for oss begge
om vi ble litt bedre kjent.
Jeg antar at du kjenner folk som er involverte i konflikten.
Nei. Hvorfor skulle jeg det?
Det er et lite sted.
-Jeg vet ingenting om det. -Du er irsk.
Ja, men jeg er som deg, en undersått av den britiske kongen.
Hvor er folket ditt fra?
Familien min er fra Cork, Mrs. Hammond.
Og hva gjør faren din?
Han har en forretning.
-Så sjarmerende. -En skredderforretning.
Min er en sjøforsvarskommandant.
Han er en del av admiraliteten.
Og hva gjør du, Mrs. Hammond?
En lady gjør ingenting, Miss Lacy.
Drikk sherryen din.
Jeg kan ikke.
Greta sa du var uvel i går morges også.
Jeg blir nødt til å ringe en lege.
Vær så snill, ikke gjør det.
-Det er unødvendig. -Du er min gjest.
Jeg insisterer.
Disse engelske tommyene kan få skrapet, spør du meg.
Sinn Féin er kanskje noen jævler, men de er våre jævler.
Jeg liker ikke å bli bedt om å skyte på dem.
Jo raskere vi gjør dette, desto raskere er det overstått.
Går det bra, kompis?
Hvor skal du?
Vi har ordrer.
-Kan du gjenta det? -Her og her.
-Og en bataljon til her. -Jeg skjønner.
Nei, kaptein Lee, du har ikke tillatelse
til å omdirigere via Baggot Street-broen,
ei heller Leeson Street-broen eller noen annen forbannet bro.
Den britiske hæren snur ikke fra en kamp mot pøbler.
Sherwood Foresters kommer gjennom, koste hva det vil, som beordret.
Ja, Mr. Hammond?
-Du spurte etter meg, sir? -Ja.
General Maxwell har blitt valgt til å håndtere situasjonen
med alle nødvendige midler.
Vennligst informér Mr. Nathan om at all fremtidig kommunikasjon
med Mr. Asquith og regjeringen må gjennom dette kontoret.
General.
En liste over alle ringlederne.
Navn, adresser, arbeidssteder.
Takk, etterforsker Coleman.
Farvel, Mr. Hammond.
Hva for lurvete mobb tror de kan slåss mot den britiske hæren?
Hvor kommer det fra?
Åpent vindu.
De fortsetter å sende dem inn.
Den vanlige manns liv er verdiløst for disse folka.
Min egen bror er en soldat.
Men du fortsetter å skyte dem?
Vi er alle våre herrers slaver.
Hva er det?
Fjern de døde og sårede.
Jesus, de oppfører seg som om krig er en fotballkamp.
Traff ham!
La dem fyre løs litt. Vi må spare ammunisjon.
Forsterkningene bør komme snart.
Hei, unge mann.
-Ja, sir? -Hvor gammel er du?
Fjorten.
Bare liten for alderen, sir.
Vi trenger speidere.
Ja, men jeg er kommandant Connollys personlige budbringer, sir.
Det var han som ga ordren, så det går nok bra.
Vi må se hvor fiendens store skyts er.
Tror du at du kan hjelpe oss?
Kom igjen.
Onkel sa jeg skulle bli her. Ikke gå nær vinduene.
Onkelen din?
Hva heter du?
-Peter. -Peter, bli med meg.
Bare pust dypt, er du snill.
MATER SYKEHUS
Ingrid?
Takk og lov at du er trygg.
George.
Jeg har lett etter deg siden du stakk av.
Jeg ba deg ikke gjøre det.
Og du var glad for å bli kvitt meg tidligere.
Unnskyld.
For tre dager siden...
...ville jeg fulgt deg til verdens ende.
Men nå er jeg en sykepleier.
Det føles som om Gud ber meg gjøre det.
Ingrid, dette er ikke et sted for deg.
Bli med meg, Ingrid.
Du har loven, og jeg har pasienter å passe på.
Se, det er pappa.
Er du tilbake allerede?
Jeg ville bare se deg.
Se dere alle sammen.
Sadie.
Minnie, gi pappa en klem?
Unnskyld om jeg har vært tøff mot deg.
Har noe skjedd, Art?
Nei. Hvor er Peter?
Kom opp, så kan vi prate.
Kom igjen.
Minnie, pass på søstrene dine.
Vi har lett etter deg.
Har du pengene?
Men jeg er nødt til å dra.
Jeg venter ikke. Skynd deg.
-Kom inn, doktor. -Takk.
Denne veien. Miss Lacy er oppe.
Hun har ikke følt seg vel.
Du er tilbake.
En flyktningeflom strømmer ned Mount Street.
Gode Gud.
Ballsbridge er som vestfronten.
Er den hagla virkelig nødvendig, Edward?
Mat har ikke blitt brakt inn i byen på tre dager.
Jeg måtte betale trippel markedspris for de der.
Folk er desperate.
Vel, da burde vi kanskje prøve å hjelpe dem.
Kanskje vi burde komme oss ut, Dolly.
Jeg ringte min søster i Belfast i morges.
De har ingen problemer der oppe.
De har sine bråkmakere under kontroll.
Du mener katolikkene.
Dette er hjemmet mitt, Edward. Jeg forlater ikke mine barn.
Et som er en døgenikt som ikke fortjener vår beskyttelse,
og et annet som rømte hjemmefra og ikke ønsker den.
Dra om du ønsker det.
Men jeg blir ikke med deg til det svarte nord.
Kom hit!
Det er ikke trygt. Kom hit.
Kom deg bort fra gata. Kom hit.
Kom hit. Det er ikke trygt.
Han er et barn.
Han er bare et barn!
Du klarer deg, lille venn.
Du klarer deg.
Hold dere ute av syne.
-Jeg tror de har funnet oss. -Vel, vi kjemper til døden.
Hvor er forsterkningene? Hvor faen er De Valera?
Dere ut, gå bak.
-Vår død vil inspirere andre. -Nei, hør på meg.
Du kan ofre deg for gæliske Irland en annen dag,
en dag jeg ikke er med deg. Hører du?
-Kjelleren, kom igjen. -Nei!
Jeg er ikke med på den blodofringsdritten. Kom igjen!
Vent.
Holdt!
-Slipp dem! -Frances, gå!
Slipp våpnene!
Hvor mange?
Bruk dekningen din.
Går det bra, Danny?
-Hvilken vei? -Kjelleren.
Bakdøren.
Hører du noe?
Frances!
Holdt.
Slipp våpenet.
Snu deg.
Kom igjen, Frances.
Vent litt.
Herregud.
Flytt dere!
-Han klarer seg, ikke sant? -Kanskje.
Kom igjen, Peter.
-Han ble truffet av en kule. -Opp hit.
Den mannen, er han død?
-Ja. -Vi trenger bordet.
-Kan du hjelpe meg? -Ja, miss.
-Løft ham. Er du klar? -Klar.
Vent.
Legg ham ned.
Jeg trenger bandasjer. Jeg trenger et rent brett.
-Straks. -Jeg tror den gikk rett gjennom.
Stapp det inn. Mer bandasje. Du må stoppe blødningen.
-Han mister mye blod. -Jeg trenger sprit.
-Han må klare seg. Han er bare en gutt. -Sendte du ham ut?
Press hardere.
Ryggen er dekket. Han har mistet mye blod.
-Hva heter han? -Peter.
Peter, hører du etter? Vi skal redde deg.
Du må kjempe, ok?
Peter?
Fortsett å holde det.
Gå til høyre!
-De slipper unna. -Dekk meg!
-Kom dere opp! -Løp!
Vi mister dem ikke her.
Gjennom smuget!
-Har dem. -Har du?
Skyt.
Inn til høyre!
Stopp!
Gå!
Ikke la dem unnslippe!
Kom igjen, etter dem!
Inn dit.
Vær på vakt!
-Opp hit. -Sjekk til venstre.
Hvilken vei?
De må være her.
Sjekk den.
Gå til høyre.
Åpn porten.
Ikke mist dem!
Fyren delte bare ut løpesedler, han prøvde å stoppe plyndringen.
Nei, han må ha gjort noe
for at kapteinen skulle be deg skyte ham.
Det var andre også. Barn.
Atten. Nitten. De var bare tilskuere.
Er det ingen du kan si det til?
Hvem skulle hørt på meg, Peg? Jeg er bare en menig.
Jeg er ikke en Trinity-fyr.
-Jeg kan ikke gå tilbake. -Men har du rømt, kommer de etter deg.
Det er ikke bare det. Det er...
Det er alt sammen.
Og da jeg så den døde jenta i dag,
tenkte jeg bare: "Det kunne ha vært Minnie."
Hjertet mitt blør for deg, for det du gikk gjennom i Tyrkia.
Se på meg.
Noen nydelige dager du har hatt med oss.
Der din egen by slåss innad, din egen bror er med på det.
Beordret til å skyte dine egne.
Men du må dra tilbake.
Herren tilgi meg, jeg vil ikke være den som ber deg.
Men det gjør du.
Ja, det gjør jeg.
Du er nødt til å dra tilbake.
Vet ikke hvem jeg kjemper for lenger.
Du kjemper for oss.
Familien din.
Du er vår konge, og vi er ditt land.
Art, du kjemper for oss.
Jeg elsker deg, Arthur Mahon.
Er du sikker på at presten tar Peter med tilbake?
Ja, han lovet at han skulle.
De så oss. Vi må gjemme oss.
Ikke så lysten på å dø for Irland nå?
Jeg dør gjerne for henne, men jeg tror jeg er nyttigere i live.
Vi har kjempet på feil måte. Det er sånn vi burde ha gjort det.
-Ti, 15 av oss mot en brigade. -Nå snakker du endelig.
Jeg vil ikke gi de engelske kloakkrottene gleden av å drepe oss.
Jeg vet om et sted vi kan dra. Bør være trygt.
Så dra dit. Jeg drar tilbake til GPO.
-Tilbake til GPO? -Nevøen min er der inne.
Problemene du og Mr. Pearse har forårsaket.
Jeg skammer meg. Det er det jeg gjør.
Og hvordan er du kledd?
Av og til lurer jeg på om du virkelig er min søsters barn.
Kom inn, så mater jeg deg.
Det var snilt av legen å komme.
Du kan sitte.
Han sa de har jobbet døgnet rundt på grunn av opprøret.
Og det er en lettelse å vite at sykdommen din
kun er et resultat av din tilstand.
Tre måneder på vei, antok han.
Det er morsomt.
Jeg tok deg for å være en eventyrer.
Ikke ei billig hore.
Unnskyld meg?
Du er ikke den første, Miss Lacy.
Jaså?
Da Charles var i Øst-Afrika, kom han nært innpå en innfødt.
My-My eller La-La, eller noe sånt.
Han prøvde ikke å skjule det for meg. Han fortalte meg om henne.
Jeg holdt meg rolig
i viten om at han ville gå lei henne, og det gjorde han.
Ved slutten av vervet, returnerte han til London...
...og til meg, uten et eneste blikk tilbake.
Og det har vært andre også.
Noen glimt av...
...lokal farge.
Men jeg tviler på at jeg, eller han, kunne husket noen av dem.
Men du er den første som prøver...
...et knep som dette.
En knep som hva, Mrs. Hammond?
Å gjøre deg gravid.
Å, jeg gjorde meg ikke gravid.
Mannen din gjorde meg gravid.
Du skjønner, Miss Lacy, Charles og jeg kan ikke få barn.
En topplege på Harley Street fant at feilen lå i frøet,
ikke i jorden.
Så jeg har kommet frem til at du må ha tatt andre elskere.
Det har bare vært ham, Mrs. Hammond, jeg kan forsikre deg om det.
Frøet klarer seg fint i fruktbar jord.
Det virker bare som om jeg har klart å gi ham det du ikke kunne.
Det er alt jeg hadde igjen i spiskammeret,
og de få bollene jeg hadde mel nok igjen til å lage.
Og svart te.
Rolig nå.
Du er en forferdelig kvinne.
Jeg støtter det ikke, vet du.
Å omvelte folks liv med disse ville ideene.
Og det er ikke bare jeg.
Alle er imot dere.
Alle anstendige folk.
-Her, jeg skal gi deg en dråpe til. -Takk.
Jeg bærer ikke våpen. Jeg vil bare hjelpe.
Vil du nekte en mann å dø i henhold til troen sin?
Løytnant.
Monsignor Mulcahy.
Løytnant, du vet jeg ikke er en opprører.
Jeg vil bare gi disse mennene, som dere akter å drepe,
en syndsforlatelse.
Selvsagt, monsignor.
Men det er fint om du sier til dem
at vi har ordre om å drepe dem, om de ikke ubetinget overgir seg.
Jeg skal gjøre det, Stephen. Takk.
Slipp ham gjennom.
Nå.
-Monsignor... -Åpn den.
...har du sett Elizabeth?
Pater.
Biskopen sa du ikke måtte gå inn alene.
For mye skrifting for en prest å høre.
Pater Murphy, fint at du kunne bli med.
Jeg vet erkebiskopen uroer seg for opprørernes ve og vel.
Glad for å kunne hjelpe til.
Ja, noen kommer.
Se hvem som er tilbake.
Håper de tok med røyk.
Hvordan går det, pater?
-Noe nytt? -Nei.
Har du blitt prest, altså?
Den veien, gutter.
Dette kan ikke ende godt.
Vi skal vinne dette, pater, om jeg har noe å si på det.
Pater, du er velkommen tilbake.
Pratet du med erkebiskopen?
Jeg håpet å kunne bringe hans velsignelse, Mr. Pearse, men...
Jeg har i det minste noen beskjeder til mennene dine.
Tillatelse til å rapportere, sir.
Slipp meg inn, kompis.
Melder meg til tjeneste.
Hvor har du vært?
Midlertidig permisjon.
Jimmy.
Hva skjedde?
Ja, han er død, er han ikke?
Herregud. Jesus.
Å, Jesus.
Å, han er kald.
Hva skjedde med deg, Peter?
Herre...
Hva voldte det?
Og nå begynner det.
Angrepet fra den engelske okkupanten som vi visste ville komme.
Men jo mer iherdig det er, desto mer vet vi at vi holder på å vinne.
Vit at alle våre hovedposisjoner fortsatt er intakte.
Landet reiser seg for å støtte oss også.
En stor gruppe frivillige marsjerer mot Dublin fra Dundalk.
Panikk har blitt sluppet løs blant myndighetene,
spesielt i Dublins og Meaths fylker.
Wexford har reist seg og en kolonne marsjerer mot Dublin.
Så uansett hva slags helvetesild de sender mot oss,
må vi holde Dublin til landets styrker kommer for å avløse oss.
Den irske republikken har allerede holdt fast i tre hele dager,
og ifølge internasjonal lov, har vi nå rett til å kalles krigførende,
og har nå rett til å sende en delegat til fredskonferansen
som vil etterfølge krigen.
Så la dem slippe sine bomber på oss. For jeg sier det igjen: Vi vinner!
Vi har forløst Dublin fra skam,
og igjen gjort hennes navn praktfullt blant de store byene i verden.
Fra vårt spilte blod vil frihetens føniks reise seg,
og våre barn og barnebarn
vil nyte gleden og velstanden som den friheten vil bringe.
Vit at vi har vunnet!